Pável István - Kiadom magam

NYÁR ESTE

> vonz ez a nyári magány tavi békák éneke szól most
> mollban a lelkem a hajnali békét szívja magába
> míg üzen órák óta a láz és érzem a forró
> éjben a vágyat amit nagy néha kibírhat az árva

> csillagok fénye ma éget mint pici szúnyogok önző
> csókja de viszket a jelzés ők élnek lehet újra
> nem jön el értem e percek édes bús mohot őrző
> illata már nos a sors oly jól kikeverte e furcsa

> hangulatot nem távoli izzó fénye elrévedt
> énem a földre lehozza a fák közt rám tőr eléri
> két szememet heve hallani vélem ej érzed-e végre
> béred elég lesz kérdezi egyre de lám jön egy égi

> jel kín ébred a gyenge fuvallat hozza a fájó
> lángot az érzést elmúlik túl gyorsan a földön
> minden szépség hajt az erőm győzz mondja a táj ó
> tudom még van időm lelkem köti dolga a röghöz

> Koppánymonostor, Bp. 1998.08. 04-09.

Szabó Flóra: Elmúlik a földön minden szépség

-

© Pável István, 2005