Pável István - Kiadom magam

SZERETLEK

> I.

> Ha fele annyira szeretnél mint én,
> ketten írnánk életünkkel,
> a föld legszebb, legőszintébb,
> szerelmes regényét.

> II.

> Nem a vonzó, forró kéj keresése
> hajtott nyitott öled közelébe.
> Orrom a sötét szőrpamacs közepébe fúrva,
> nyelvem az élet kapuján könnyedén túljutva,
> nedves barlangodban ficánkol újra és újra.
> De jó, így franciásan összebújva!
> Megduzzadva is kis ajkad,
> ízlelő szervem féltve marasztalja.
> Nem is fontos
> hogy most, azonnal elsuttogjam,
> mennyire szeretlek.

> III.

> Furcsán ég
> szívemben a felismerés,
> hogy látom ma, számomra,
> fontosabb
> sokkal,
> hogy mi lesz veled,
> mint az, hogy megromlott életemért
> cserébe mit adsz nekem.

> Bp.1998. 05. 08-09.

-

© Pável István, 2005