Pável István - Kiadom magam

MINDIG IS TUDTAM (EMESÉMNEK)

> Mindig is tudtam!
> A kámforként könnyen illanó földi lét
> megannyi álnok jármát látván
> végül belém rögzül a félsz
> a közelgő elmúlástól, és sok egyéb mástól,
> például az addig is rám váró
> embert próbáló szenvedés
> lélekrombolón, hatékony hatásától.
> De csak most tudom,
> zsigereimmel most tanulom,
> a fent vázolt parányi semmiség,
> mint minimálbér
> napi nyolc óra munkáért
> csak csekélység.
> Bármely kínt megéri örömmel elviselnem,
> ha cserébe csupán egyetlenegyszer,
> csak rám vágyva, végre viszont szeretne.

> Bp. 2005. 05. 26-30.

-

© Pável István, 2005