Névtár

Ady Lajos (1881-1940): irodalomtörténész, pedagógiai író. 1919. februárjától a debreceni tankerület főigazgatója, 1920-tól a Csokonai Kör választmányi tagja. 1935-től budapesti tanügyi főtanácsos. 1928-tól a debreceni Ady Társaság elnöke.

Ambrus Zoltán (1861-1832): író, kritikus. A Klasszikus Regénytár szerkesztője (Voinovich Gézával) (1900), 1916-ban a Nemzeti Színház dramaturgja, majd 1917-22 között igazgatója. A Kisfaludy és a Petőfi Társaság tagja.

Apáthy István (1863-1922): a kolozsvári egyetem élettan tanára, 1906-ig a Társadalomtudományi Társaság, majd a Magyar Társadalomtudományi Egyesület elnöke. 1918-ban a kolozsvári Nemzeti Tanács elnöke, a román megszállás után bebörtönzik.

Baja Mihály (1897-1957): ref. lelkész, költő, a Bokréta tagja. Lelkész 1914-ig Amerikában, majd Túrkevén, 1921-től Debrecenben. 1931-től a Petőfi Társaság tagja.

Baksay Sándor (1832-1915): ref. püspök (1904), író, költő. A Kisfaludy Társaság (1872) és a főrendiház (1908) tagja.

Balázs Béla (1884-1949): író, költő, esztéta. 1904-től a részt vett a Thália Társaság munkájában, versei jelentek meg A Holnap antológiában, a Nyugat is gyakran közölte írásait.

Balogh Jenő (1864-1953): jogász, egyetemi tanár (1900-1910), igazságügyminiszter (1913-1917), az MTA titkára (1920-1935).

Baltazár Dezső (1871-1936): 1911-től a Tiszántúli Református Egyházkerület püspöke, az Országos lelkészegyesület elnöke.

Bangha Béla (1880-1940): jezsuita hitszónok, politikus, 1913 és 1923 között az általa alapított Magyar Kultúra szerkesztője.

Benyovszky Pál (1899-1986): újságíró, 1919 és 1944 között debreceni újságok munkatársa.

Beöthy Zsolt (1848-1922): irodalomtörténész, esztéta, egyetemi tanár. 1882-től a bp-i egyetem esztétika tanára, az MTA tagja, 1899-től a Kisfaludy Társaság elnöke, 1909-től a Csokonai Kör tiszteletbeli tagja.

Berzeviczy Albert (1853-1936): kultúrpolitikus, esztéta, történetíró. 1903-1905 között kultuszminiszter, 1905-től 1936-ig az MTA elnöke, 1923-tól a Kisfaludy Társaság elnöke.

Biró Lajos (1880-1948): író, újságíró. A Nagyváradi Szabadság, majd 1905-től a Budapesti Napló munkatársa, Ady barátja. 1907-ben Berlinbe költözik, 1909-ben hazatér, a Tanácsköztársaság idején az írói direktórium tagja és az Írói Szakszervezet elnöke.

Bodor Aladár (1880-1952): költő, író, újságíró. 1918 és 1938 között gimnáziumi tanár Bp.-en, 1919-től a Nemzeti Újság, 1921-től a Magyarság, 1938-tól a Magyar Nemzet belső munkatársa, a Petőfi Társaság tagja.

Bródy Sándor (1863-1924): író, drámaíró, publicista.

Csajthay Ferenc (1862-1940): újságíró. 1887-től a Budapesti Hírlap munkatársa, 1891-től felelős szerkesztője, 1925 és 1932 között főszerkesztője.

Császár Elemér (1874-1940): irodalomtörténész, egyetemi tanár. 1914-től az Irodalomtörténeti Közlemények szerkesztője, a Kisfaludy Társaság tagja, 1937-től a Petőfi Társaság elnöke.

Csáthy Ferenc (?-?): 1890-től könyvkereskedő Debrecenben, az egyik legnagyobb debreceni könyvkiadó (Csáthy Ferenc Egyetemi könyvkereskedés és Irodalmi Vállalat Rt.) tulajdonosa.

Csáthy Kálmán (?-?): könyvkereskedő 1912-től Debrecenben, 1920-ban Csokonai Kör pénztárosa.

Csikesz Sándor (1886-1940): debreceni ref. lelkész, teológiai tanár.

Csiky Lajos (1852-1925): debreceni főiskolai és teológiai akadémiai tanár, 1895-től a teológiai akadémia igazgatója.

Csobán Endre (1882-1959): hírlapíró, majd 1918-tól városi főlevéltáros Debrecenben, 1924-től a Csokonai Kör főtitkára.

Csürös Ferenc (1878- ?): 1899-1915 között a ref. főgimnázium tanára, ezt követően 1935-ig Debrecen közművelődési tanácsnoka.

Dapsy Gizella; Rozsnyai Kálmánné (1883-1940): író, műfordító.

Darkó Jenő (1880-1940): görög filológus, bizantinológus, 1908 és 1910 között a debreceni főiskola tanára, majd 1914-től az egyetem ny. r. tanára, 1928-29-ben rektora, a debreceni Székely Társaság elnöke, a Csokonai Kör választmányi tagja.

Dienes Pál (1882-1952): matematikus, filozófus, egyetemi tanár. 1918-tól a KMP tagja, a Tanácsköztársaság alatt népbiztos. 1919-ben Londonba emigrál. Felesége Geiger (Dienes) Valéria, öccse Dienes László népbiztos, a kolozsvári Korunk szerkesztője.

Dienes (Geiger) Valéria (1879-1978): író, filozófus, táncpedagógus. A mozdulatművészet magyarországi megteremtője. 1913-ban iskolát is szervez. Dienes Pál felesége.

Dóczy Imre (1849-1930): tanár 1894-től a debreceni ref. gimnáziumban, 1898-tól a Tiszántúli Ref. Egyházkerület középiskolai felügyelője, az Orsz. Ref. Tanáregyesület megalakítója és elnöke, a debreceni egyetem mellett 1925-ben felállított tanárképző intézet szervezeti rendjének kidolgozója, hosszú ideig a Csokonai Kör választmányi tagja.

Ecsedi István (1885-1936): gimnáziumi tanár, etnográfus, geográfus. 1911-1929 között a debreceni ref. tanítóképző tanára, 1912-től a Városi Múzeum munkatársa, 1929-től a Déri Múzeum igazgatója.

Erdélyi Zoltán (1872-1915): költő, író. 1900-tól a kereskedelmi minisztérium tisztviselője, 1897-ben és 1908-ban az MTA Nádasdy-díjában részesült.

Erőss Lajos (1857-1911): tanár, püspök. 1899-től a debreceni teológia tanára, 1900-1904 között a Derczeni Prot. Lapok szerkesztője.

Farkas Imre (1879-1976): költő, operettszerző, miniszteri tanácsos.

Fejér Ferenc (?-?): ügyvéd, Farkas Andor posztókereskedővel együtt az Apollo mozi tulajdonosa.

Fényes Jenő (1888-?): ügyvéd, költő.

Ferenczy Gyula (1861-1931): ref. lelkész, 1901-től a teológia tanára, a Kollégium könyvtárának vezetője. 1914-től a teológiai fakultás rendes tanára.

Fornet Béla (1890-1966): belgyógyász, egyetemi tanár, 1930-tól a belklinika igazgatója.

Gaál Mózes (1863-1936): ifjúsági író, pedagógus, a Tanulók Lapja, majd 1914-1936 között az Én Újságom c. gyermeklap szerkesztője.

Gál Zoltán (1901-ig Grósz) (1882-1912): ügyvéd, hírlapíró, a Debreczen felelős szerkesztője.

Gáspár Jenő (1894-1964): költő, író, szerkesztő. 1921-től az Új Nemzedék újságírója, majd felelős szerkesztője, később a Nemzeti Újság éjjeli szerkesztője, 1926-ban a Petőfi Társaság titkára, a Petőfi Ház őre.

Geiger Valéria Dienes Valéria

Géresi Kálmán (1841-1921): középiskolai tanár, 1874-től könyvtárnok a debreceni Ref. Kollégiumban, majd 1896-tól tankerületi főigazgató. 1900-1921 között a Csokonai Kör elnöke.

Gulyás István (1867-1941): tanár, tankönyvíró, irodalomtörténész. 1893-tól a debreceni Református Kollégium főgimnáziumának tanára, a Tanácsköztársaság megdöntése után elveszíti állását, 1927-től az Iparostanonciskola igazgatója. Móricz Zsigmond osztályfőnöke. Fia Gulyás Pál.

Gulyás József (1885-1954): tanár, irodalomtörténész. 1910-től 1945-ig Sárospatakon gimnáziumi tanár, 1927-től a debreceni egyetem magántanára. Harsányi Istvánnal együtt sajtó alá rendezte Csokonai összes műveit.

Gulyás Pál (1899-1944): költő. 1924-ben magyar-német szakos tanári oklevelet, 1925-ben pedig bölcsészdoktori oklevelet szerzett Debrecenben. 1926-tól a debreceni iparostanonc-iskola tanára. Alapító tagja az 1927-ben alakult Ady Társaságnak, 1938-1943 között ügyvezető elnöke. Szoros szellemi-baráti kapcsolatban állt Németh Lászlóval és Kerényi Károllyal. 1934-ben részt vett a Válasz megalapításában, 1935-ig felelős szerkesztője.

Gyökössy Endre (1880-1957): költő, író. Oláh iskolatársa, a Bokréta tagja, 1902-ben a Debreceni Főiskolai lapok szerkesztője. Később a MÁV iskolák és internátusok tanfelügyelője. 1923-tól a Petőfi Társaság tagja.

György Endre (1848-1927): közgazdasági író, földművelésügyi miniszter. 1891-től a Magyar Hírlap belső munkatársa, 1905 jún. 18-tól okt. 18-ig a Fejéváry-kormány földművelésügyi minisztere.

Gyulai Pál (1826-1909): irodalomtörténész, kritikus, író, költő, egyetemi tanár.

Haendel Vilmos (1874-?): a debreceni egyetem Jogi és Államtudományi Kara tanára. A Keresztény Nemzeti Liga 1919-ben alakult debreceni osztályának irányítója, 1922-től a keresztény-fajvédő irányzatot képviselő Községi Párt és az 1918-ban alakult Arany János Társaság elnöke.

Hangay Sándor (1888-?): író, költő, újságíró. A Ludovika Akadémia elvégzése után, 1911-ben lett katonatiszt, 1924-ben századosként ment nyugdíjba.

Hankiss János (1893-1959): irodalomtörténész. 1916-tól a debreceni egyetem francia irodalom tanára, később rektora. A Debreceni Szemle szerkesztője, hosszú ideig a Debreceni Nyári Egyetem vezetője.

Haranghy Jenő (1894-1951): festő, grafikus. A budapesti Iparművészeti Iskola tanára. Munkásságának javát illusztrációk, ex librisek, plakátok és bélyegek jelentik.

Harsányi Kálmán (1876-1929): költő, író, színikritikus. A Petőfi Társaság tagja és a Magyarság belső munkatársa.

Hegedüs Gyula (1887-1953): író, újságíró. A Magyar Újságírók Egyesületének és az Otthon Írók és Hírlapírók Körének alelnöke.

Hegedüs István (1848-1925): irodalomtörténész, műfordító. Előbb a kolozsvári ref. gimnázium tanára, majd 1890-ig a kolozsvári, ezt követően pedig a budapesti egyetem klasszika-filológia tanára. 1893-tól a Kisfaludy Társaság tagja., hosszabb ideig a Philológiai Társaság elnöke.

Heinrich Gusztáv (1845-1922): irodalomtörténész. 1875-től a budapesti egyetem német irodalom tanára, 1905 és 1920 között az MTA főtitkára, 1882-től a Kisfaludy Társaság tagja, a Régi Magyar Könyvtár és az Olcsó Könyvtár könyvsorozat szerkesztője.

Herczeg Ferenc (1863-1954): író, újságíró. 1894-től az Új Idők szerkesztője, Tisza István híve és barátja, 1904-1920 között a Petőfi Társaság elnöke, 1927-től felsőházi tag, 1929-től a Revíziós Liga elnöke. A Csokonai Kör tiszteletbeli tagja.

Hoitsy Pál (1850-1927): politikus, publicista, csillagász. A Függetlenségi Párt tagja, az Egyetértés és a Nemzeti Hírlap publicistája, 1905-1921 között a Vasárnapi Újság szerkesztője.

Horváth Lajos (1885-1968): sárréti népköltő. Verseit a Magyar Falu c. néplap közölte.

Horvay János (1873-1944): szobrász. 1913-ban a Nemzeti Szalon arany érmét kapta, budapesti Kossuth-szobrát 1928-ban leplezték le. Az érsemlyei Kazinczy szobrot is ő faragta.

Huss Richárd (1885-1941): 1913-tól a német nyelv és irodalom tanára a Debreceni Református Kollégiumban, majd 1914-től az egyetemen, 1934-35-ben a der Ungarlandische Deutsche Volsbildungsverein helyettes elnöke, 1935-38-ban a Deutsche Kameradschaft társelnöke.

Jánosi Zoltán (1868-1942): ref. lelkész, politikus, író. 1890-94 között Debrecenben tanít, 1893-94-ben a Debreceni Lapok szerkesztője. 1902-től lelkésznek Debrecenben, 1918-ban a Nemzeti Tanács tagja, 1919-ben a Debrecent megszálló románok internálják, 1922-ben Rassay-párti országgyűlési képviselő, a 30-as évektől a szociáldemokrata párt tagja.

Jászai Mari (1850-1926): színésznő. A legnagyobb magyar tragika, 1872-től - egy évad kivételével - a Nemzeti Színház tagja, 1909-ben a Petőfi Társaság tiszteletbeli tagjává választották.

Jászi Viktor (1868-1915): jogász, egyetemi tanár Kecskeméten Debrecenben és Kolozsváron.

Jób Dániel (1880-1955): rendező, színigazgató, újságíró, író. 1909-től a Vígszínház rendezője, 1921-től művészeti igazgatója. 1926-39 között Roboz Imrével vállalkozó igazgatóként vezette a színházat.

Juhász Nagy Sándor (1883-1946): politikus. 1910-től jogász Debrecenben, 1917-től Károlyi Mihály pártjának képviselője, a Berinkey-kormány igazságügyminisztere, bécsi emigrációja után a Tiszántúli Ref. Egyházkerület főjegyzője.

Kacziány Géza (1856-1939): író, műfordító, független párti politikus, publicista.

Kállay Miklós (1885-1955): író, kritikus, lapszerkesztő. Az Athenaeum igazgatója és 1937-1940 között a Napkelet szerkesztője.

Karai Sándor (1859-1936): tanár. A debreceni ref. gimnázium igazgatója 1884-től 1934-ig. Oláh geometria tanára.

Kardos Albert (1861-1945): irodalomtörténész, tanár. 1891-től tanított Debrecenben, 1921-ben megszervezte és 1929-ig igazgatta a debreceni zsidó gimnáziumot. 1902-től Csokonai Kör titkára, 1920-1923 között főtitkára. Kardos Pál apja.

Kardoss Géza (1888-1944): színész. 1909-ben Debrecenben kezdte pályáját, 1920-tól 1936-ig a debreceni színház igazgatója.

Kéky Lajos (1879-1946): irodalomtörténész, tanár. 1915-től a budapesti egyetem tanára, 1920-tól a Kisfaludy Társaság másodtitkára, 1930-tól titkára.

Kenézy Gyula (1860-1931): szülés-nőgyógyász, 1885-től egyetemi tanár, 1919-1920-ban rektor. A debreceni "Haladás" szabadkőműves páholy főmestere, 1911-től a Csokonai Kör elsőtitkára.

Kiss Albert (1838-1908): ref. lelkész.

Kiss József (1843-1921): költő, lapszerkesztő. 1856-tól a Debreceni Ref. Kollégium tanulója. 1890-ben indította a Hét című irodalmi folyóiratot, Petőfi Társaság 1877-ben, a Kisfaludy Társaság 1914-ben választotta tagjául.

Kiss József (1883-1949): tanár. 1938-tól a debreceni tankerület főigazgatója.

Kiss Menyhért (1880-1934): költő, író, újságíró, tanár. A bp-i és a kolozsvári egyetemi tanulmányai után 1906-ban államtudományi doktorátust szerzett. 1920-tól fajvédő nemzetgyűlési képviselő.

Komlóssy Arthúr (1848-1910): A debreceni Csokonai Kör alapítója, 1900-tól a elsőtitkára, 1896-tól városi főjegyző, irodalmi tárgyú cikkei a debreceni lapokban jelentek meg.

Kozma Andor (1861-1933): költő, műfordító. 1893-tól a Kisfaludy Társaság tagja, 1899-től másodtitkára, 1910-ben kormányprogrammal országgyűlési képviselő. Állandó munkatársa a Hírlapnak, a Budapesti Hírlapnak, a Nemzetnek, Az Újságnak. Lesikerültebb fordítása Goethe Faustja.

Kozocsa Sándor (1904-1991): bibliográfus, irodalomtörténész. 1926-tól az OSZK munkatárasa, 1941-1948 közt az Irodalomtörténet szerkesztője.

Kölcsey Sándor (?-?): jogász, politikus. Kölcsey Ferenc dédunokája. 1935-1944 között Debrecen polgármestere.

Könyves Tóth Kálmán (1837-1924): ref. lelkész. 1884-től a Tiszántúli Egyházkerület bírája, hosszú ideig a Vasárnapi Újság munkatársa.

Kulcsár Endre (1858-1922): tanár, író. 1891 és 1917 között a debreceni Református Kollégium magyar és latin tanára.

Kupa Árpád (1859-1916): író, költő. Az elemi elvégzése után 1870-1874-ig asztalosinas Debrecenben, csatlakozott a munkásmozgalomhoz, a Népszava egyik ismert munkatársa lett, végül Rákosi Jenő köréhez kapcsolódott.

Kúthy Sándor Térey Sándor

Lampérth Géza (1873-1934): költő, író. 1898 és 1922 között az Országos Levéltár, majd egy évig a nemzetgyűlési könyvtár munkatársa. 1905-től tagja a Petőfi Társaságnak, 1926-tól főtitkára.

Lányi Viktor (1889-1962): zeneszerző, író, műfordító. A Pesti Hírlap zenekritikusa. 1921-től Nagy Endre kabaréjának zenei vezetője, 1926-tól a Városi Színház operafőrendezője.

Lengyel Menyhért (1880-1974): drámaíró. 1909-ben a Tájfun c. darabja világhírűvé tette. 1929-1931 között a Belvárosi Színház igazgatója.

Légrády Károly (1834-1903): lapkiadó, szerkesztő, politikus. 1878-ban alapította Pesti Hírlapot, s főszerkesztője volt 1896-ig. 1895-1901 között a szabadelvű párt országgyűlési képviselője.

Lindenberger János (1869-1940): kat. prépost-plébános Debrecenben 1918-tól, a Svetits Intézet igazgatója, a római katolikus polgári fiúiskola alapítója. 1926-tól apostoli kormányzó.

Liszt Nándor (1899-?): jogász, 1920-1922 között a jobboldali, debreceni Fehér Újság szerkesztője, a Debreceni Újság-Hajdúföld belső munkatársa. Később a Nemzeti Színház titkára.

Madai Gyula (1881-1937): tanár, költő. a Bokréta tagja, 1923-tól haláláig a hajdúnánási kerület képviselője, a Petőfi Társaság tagja, az Orsz. Középiskolai Tanáregyesület elnöke, tankerületi igazgató, a Debreceni Gyorsírás és a Protestáns Szemle szerkesztője.

Madai Pál (1883-?): Madai Gyula öccse, 1908 és 1933 a debreceni Állami Főreálgimnázium tanára.

Magoss György (1858-1947): jogász, tiszti főügyész. 1923-tól 1928-ig Debrecen polgármestere. Nevéhez főződik a város átfogó rendezése.

Makó Lajos (1854-1908): színész, színigazgató. 1902-től 1905-ig a debreceni színház igazgatója. A Csokonai Körrel közösen számos színműpályázatot hirdetett meg.

Márk Endre (1851-1939): jogász. 1915-től 1921-ig Debrecen polgármestere.

Márkus Miksa (1868-1944): újságíró, szerkesztő. 1891-től a Magyar Hírlap munkatársa, majd végül főszerkesztője, kiadótulajdonosa, 1926-tól a Pesti Hírlap munkatársa lett. Hosszú ideig a Magyarországi Újságírók Egyesületének elnöke és az Otthon Írók és Hírlapírók Köre főtitkára.

Mata János (1907-1944): költő, műfordító, fametsző. Romániából költözött Debrecenbe 1931-ben, az egyetemen a román nyelv lektora, majd levéltáros. Jelentősek fametszetei, illusztrációi.

Mezei Béla (1861-1921): színházigazgató Debrecenben 1913-1917-ig.

Mikes Lajos (1872-1930): újságíró, szerkesztő, műfordító. Évekig a Franklin Társulat, majd a Révai könyvkiadó vállalat irodalmi titkára. az 1920-as években az Est-lapok és az Athenaeum irodalmi lektora. A Pesti Napló színvonalas irodalmi rovatának vezetője.

Millekker Rezső (1887- ?): 1914-től a debreceni egyetem földrajzi intézetének tanára majd igazgatója, Hankiss Jánossal együtt Debreceni Szemle főszerkesztője.

Mitrovics Gyula (1841-1903): esztéta, pedagógiai író. 1908-tól a tiszántúli egyházker. aljegyzője, 1909-től a debreceni Ref. Kollégium tanár, majd a könyvtár igazgatója, 1917-től egyetemi tanár, 1940-41-ben rektor, az Esztétikai Szemle alapítója, 1935-től 1938-ig szerkesztője.

Molnár Pál (1907-1968): tanár, irodalomtörténész, egyetemi tanár Huss Richárd intézetében.

Móricz Pál (1870-1936): író, újságíró. 1901-től a Debreczen, 1903 és 1913 között a Debreczeni Független Újság, közben 1907-től Bp-en az Egyetértés c. lapokat szerkesztette. 1919-től a Magyarság munkatársa, 1920-ban megalapította a Hazánk c. hetilapot.

Négyesy László (1861-1933): irodalomtörténész, esztéta. 1893-tól a budapesti egyetem munkatársa, Oláh tanára, 1911-től a Magyar Irodalomtörténeti Társaság alelnöke, 1921-től elnöke, 1896-tól az Orsz. Magyar Középiskolai Tanáregyesület főtitkára, 1907-től elnöke.

Pakots József ( 1877-1933): író, újságíró. Budapesti jogász korában az Egyetemi Lapok szerkesztője, számos fővárosi lap közölte írásait. 1909-től a Petőfi Társaság tagja, 1911-20 között a Petőfi-ház igazgatója, a Petőfi Társaság titkára.

Pápay József (1873-1931): nyelvész. 1908-tól 1914-ig a debreceni ref. főiskola tanára, majd a debreceni egyetemen a magyar és finnugor nyelvészet ny. r. tanára.

Papp István (1901-1972): tanár, nyelvész. A főreáliskolában Oláh tanártársa, később a debreceni egyetem tanára.

Papp Károly (1872-1954): irodalomtörténész. 1907-től a Református Kollégium bölcsészeti akadémiájának, majd 1914-től debreceni egyetem tanára, 1924-25-ben rektora. A Csokonai Kör elnöke (1922-1933).

Pekár Gyula (1867-1937): író, politikus, miniszter. 1920-tól a Petőfi Társaság elnöke.

Péterfy Jenő (1850-1899): esszéíró, kritikus.

Pethes Imre (1864-1924): a Nemzeti Színház színésze, a Színművészeti Akadémia tanára.

Pósa Lajos (1850-1914): költő, ifjúsági író. Benedek Elekkel együtt indították meg az Én Újságom c. gyermeklapot.

Prohászka Ottokár (1858-1927): r.kat. püspök, egyházi szónok, író.

Pröhle Vilmos (1871-1946): orientalista, politikus. 1919-től a debreceni egyetemen a török nyelv és irodalom ny. r. tanára, 1920-1922 között debreceni képviselő, az Ébredő Magyarok Egyesületének egyik vezetője.

Rácz Károly (1842-1925): ref. lelkész. Pár év lelkészi munka után, 1872-től a Debreceni Református Kollégium segédkönyvtárnoka.

Radó Antal (1862-1944): költő, műfordító, irodalomtörténész. Számos újság és 1885-1922 között a képviselőház gyorsirdája munkatársa, 1926-tól a Magyar Pen Club ig. alelnöke, 1897-től a Magyar Könyvtár, 1901-től a Remekírók Képes könyvtára szerkesztője.

Rákosi Jenő (1842-1929): író, újságíró, politikus. 1891-1925 közt a Budapesti Hírlap főszerkesztője, 1925-től az Otthon Írók és Hírlapírók körének alapító elnöke, 1902-ben a főrendi ház tagja.

Ráskai Ferenc (1883-1942): író, újságíró. 1903 és 1936 között a Pesti Hírlap munkatársa.

Ravasz László (1882-1975): kolozsvári teológiai tanár, 1914-1919 között a Protestáns Szemle szerkesztője, 1921-től a dunamelléki egyházkerület püspöke, 1923-tól a Kisfaludy Társaság tagja.

Róna József (1861-1939): szobrász, sok köztéri szobor alkotója.

Rostkowitz Artúr (1873-?): hírlapíró. 1895-96-tól a Debreczen c. lap belső munkatársa, 1903-1905 között a Debreceni Független Újság szerkesztője. Az I. vh. kitörésekor, mint a Szobieczky-család állítólagos rokona, igényt tartott a lengyel trónra.

Rupp Kornél (1865-1900): irodalomtörténész. A premontei rend tagjaként gimnáziumi tanár, 1894-ben kilép a rendből, a budapesti ref. gimnázium tanára és a Tanulók Lapja szerkesztője lett.

S. Szabó József (1862-1944): ref. lelkész, tanár, irodalomtörténész. 1894-től debreceni tanár, majd a Ref. Kollégium fiúgimnázium igazgatója 1929-ig, 1894-1900 között a Debreczeni Ellenőr, 1894 és 1910 között a Ref. főgimnázium értesítőjének, 1902-től 1904-ig a Debreceni Lelkésztár, 1902-1920 között a Orsz. Ref. Tanáregylet Évkönyvének szerkesztője, 1902-től a Tanáregylet főtitkára, 1927-től társelnöke.

Sajó Sándor (1868-1933): költő, tanár. 1903-tól Budapesten élt: gimnáziumi igazgató, címzetes tankerületi főigazgató, az Országos Középiskolai Tanáregyesület főtitkára, a Magyar Tanárok Nemzeti Szövetségének elnöke.

Schöpflin Aladár (1872-1950): kritikus, irodalomtörténész, író, műfordító. 1898-tól a Vasárnapi Újság munkatársa. A Nyugat vezető kritikusa, 1909-től a Franklin Társulat irodalmi titkára.

Schütz Antal (1880-1953): piarista tanár, teológus, filozófus. 1916-tól 1946-ig a budapesti egyetem dogmatika tanára.

Sebestyén Károly (1872-1945): irodalomtörténész, filozófiatörténész, újságíró. 1895-től gimnáziumi tanár, 1912-1933 között a Színművészeti Akadémia tanára, 1904-ben a Budapesti Hírlap, majd a Pester Loyd belső munkatársa.

Sík Sándor (1889-1963): költő, író, irodalomtörténész, esztéta, tanár.

Sinka Sándor (1854-?): tanár. 1884-től a ref. főgimnázium tanára, Debrecen történetének kutatója.

Solymosi Elek (1847-1914): színész, színigazgató. 1875-től a budapesti Népszínház tagja és színiiskolájának igazgatója.

Szabó László Tápay Szabó László

Szabolcska Mihály (1861-1930): költő, ref. lelkész. A ref. teológiát Debrecenben végezte. 1928-tól a Kisfaludy Társaság titkára.

Szakács Andor (1877-1942): 1907-ig szegedi újságíró, szerkesztő, 1907-től a Budapesti Hírlap, 1910-től az Est, majd 1914-től a Magyarország felelős szerkesztője- 1917-1922 között a Virradatot szerkesztője. 1919 augusztusától 1920 májusáig a Fridrich-kormány sajtófőnöke, 1922-től országgyűlési képviselő.

Szalai Mihály (1862-1937): újságíró. 1894-ben megalapította a Magyar Estilapot, majd Globus Nyomdai Rt. és a Magyar Irodalmi Rt. kiadóvállalat igazgatója.

Szathmáry Zoltán (1872-1928): újságíró. 1903-tól a Debreczen c. lap munkatársa, majd a Debreczeni Szemle szerkesztője.

Szávay Gyula (1861-1935): költő, közgazdasági író. A Debreczeni Nagyújság munkatársa, 1905-től a debreceni kereskedelmi és iparkamara elnöke, 1902-től a Csokonai Kör választmányi tagja, 1920-1925 között a Petőfi Társaság főtitkára.

Szilágyi Sándor (1878-1931): gimn. tanár.

Szinnyei József (1857-1943): nyelvész. 1893-tól a budapesti egyetemen az ural-altaji nyelvészet ny. r. tanára.

Szombati Szabó István (1858-1934): ref. lelkész, költő. A Csokonai Kör tagja.

Tápay-Szabó László (1877-1941): újságíró, író. 1924-től a Pesti Naplóban adta közre három csillaggal jelzett írásait.

Tessitori Nóra (1883-1969): előadóművésznő. Először 1920-ban lépett fel Kolozsváron, s attól fogva versműsorokkal járta az erdélyi városokat.

Térey-Kuthy Sándor (1886-1955): költő, író, műfordító. Hosszú ideig ügyvédeskedett, 1912-től a Nyugat munkatársai közé tartozott. A Tanácsköztársaság ideológiájának hirdetője Debrecenben. A Csokonai Kör választmányi tagja.

Thewrewk Emil (1838-1917): klasszika-filológus, műfordító. 1874-től a budapesti egyetem tanára, az Egyetemes Philologiai Közlöny szerkesztője.

Toma István (1881-1938): író. Jogi és teológiai tanulmányokat folytatott, egy ideig az Egyetemi Lapok szerkesztője.

Tóth Béla (1857-1907): író, újságíró. A Függetlenség, a Budapesti Hírlap és a Pesti Hírlap munkatársa, legnevezetesebb munkája A magyar anekdotakincs.

Tóth Endre (1914- ): költő. 1937-ig kétkezi munkás, ekkor az Ady Társaság segítségével került a levéltárba. Oláh egyik naplóírója.

Tóth Kálmán (1831-1881): költő, vígjátékíró, politikai élclap szerkesztője.

Török Péter (1883-1929): reáliskolai tanár, 1907-től eszperantista.

Tüdős János (1862-1918): ügyvéd. A Csokonai Kör titkára, országgyűlési képviselő.

Tüdős Kálmán (1861-1928 ): orvos, 1906-tól városi tiszti főorvos, a Haladás szabadkőműves páholy befolyásos tagja.

Ur Márton (1887-?): tanár. 1935-től a debreceni Állami Fazekas Mihály Reáliskola igazgatója.

Vajda Endre (1914-1987): költő, kritikus, műfordító. Tanári oklevelét a debreceni egyetemen szerezte.

Vályi Nagy Géza (1891- ): író, költő, hivatásos katonatiszt.

Vályi Nagy Gusztáv (1879-1907): ügyvéd. Városi tisztviselőként dolgozott, de emellett rendszeresen írt.

Vándor Iván (Várady Ilona) (1882-1962): író. A Magyar Írónők Körének alapítója és elnöke. Több újság munkatársa, főleg ifjúsági és szórakoztató regényeket írt.

Varga Bálint (1856-1943): tanár, író, irodalomtörténész. 1893-tól 1896-ig a debreceni ref. főgimnázium magyar-francia szakos tanára.

Vargha Gyula (1853-1929): költő, műfordító. 1901-től a Központi Statisztikai Hivatal igazgatója, 1914-től a kereskedelmi min. államtitkár. 1883-ban lett a Kisfaludy Társaság tagja, 1900-tól titkára, majd 1922-től másodelnöke. 1917-ben visszavonult birtokára.

Vásáry István (1887-1955): kisgazdapárti politikus. 1925-től Debrecen polgármesterhelyettese, 1928 és 1935 között polgármestere. 1939-ben a Független Kisgazdapárt programjával országgyűlési képviselőnek választották.

Vécsey Tamás (1839-1912): jogász, tanár. 1874-től 1911-ig a budapesti egyetemen a római jog tanára.

Voinovich Géza (1877-1952): irodalomtörténész. 1911-1944 között a Budapesti Szemle szerkesztője. 1935-től 1949-ig a MTA főtitkára, 1925-től a Kisfaludy Társaság titkára, később másodelnöke, 1936-1952 között elnöke.

Wolfner József (1856-1932): 1885-ben alapította a meg a Singer és Wolfner könyvkiadó és könyvkereskedő céget. Neve olcsó könyvsorozatai (Egyetemes regénytár, Milliók Könyve, Filléres Könyvtár) révén széles körben ismert, ő adta ki az Új Idők című lapot is.

Zalai Béla (1882-1915): filozófiai író, tanár, matematikus. Oláh iskolatársa, jelentősek ismeretelméleti fejtegetései, hadifogolyként halt meg Omszkban.

Zalai János (?-? ): 1935-től az Állami Fazekas Mihály Reáliskola igazgatója.

Zempléni Árpád (1865-1919): Költő, műfordító. 1869-től a M. Földhitelintézet levéltárosa, 1902-től a Petőfi, 1911-től a Kisfaludy Társaság tagja.

Zilahy Lajos (1891-1974): író, szerkesztő.

Zilahy Gyula (1859-1938): színész. Tíz évig vidéken, többek között Debrecenben színész, 1889-től a Nemzeti Színház tagja, 1905 és 1913 között a debreceni színház igazgatója.

Zivuska Jenő (1876-1926): irodalomtörténész, drámaíró, reáliskolai majd egyetemi magántanár.

Zöld József (?-?): városi tanácsnok, 1944-ig helyettes polgármester.

Zsigmond Ferenc (1883-1949): irodalomtörténész. 1922-től 1934-ig a debreceni ref. gimnázium tanára, 1923-tól a debreceni egyetem magántanára, 1930-tól rendkívüli tanára.

VISSZA A CÍMLAPRA