CÍMLAP | TARTALOMJEGYZÉK | AJÁNLÁS | ELŐSZÓ | ÖNÉLETRAJZ | IMPRESSZUM

VARGA IBOLYA - SZELÍDEN

23. OLDAL

HELYETTEM

> A Hold azóta nem mer szemembe nézni.
> Felhők mögé bújik, onnan sirat. Látod?
> Engem egyedül lát, ő is keres téged.
> Emléked maradt itt, s nagyobb lett hiányod.

> Ezt nem veheted el. Bár elvittél mindent:
> forró kezed, drága szádat, tested...
> Ó Hold! – ha arra jársz, tedd meg:
> szeret-e még, vágyik-e rám? – lesd meg!

> Simogasd meg – helyettem – ha alszik!
> Hallgasd – helyettem – lélegzetét!
> Takard be – helyettem – ha fázni látod!
> Érintsd meg ajkaddal becéző két kezét.

> Szemeit se hagyd ki, ők is csókra várnak.
> Így adta tudtomra, ha szeretni vágyott.
> Oltsd ki Te – helyettem –, ha tudod,
> az ölében gyúló szerelmes lángot.

> Ujjaid begyével érintsd meg a száját,
> csókot is így szokott küldeni nekem.
> Simítsd ki a homlokába hulló haját
> és súgd a fülébe: nagyon szeretem.

> S ha hajnalban fölkel és munkába indul,
> bújj gyorsan Te is lágy meleg helyére!
> S míg issza a kávét és cigarettára gyújt,
> lehelj száz csókot aranyló fejére!

> Elszakadt ruháját is varrd meg – helyettem –,
> s közben szorítsd sóhajtva magadhoz.
> Ennyire vágyom rá. Mint pelyhes madárfi
> repülni vágyik, fel, felfelé a Naphoz.

> Nézz szép szemébe, ha végül hazatér.
> De pontosan úgy nézz, ahogy én nézhettem!
> Légy hű társa e nyomorult világban!
> A lába nyomát is csókold meg, - helyettem!

> Légy hű társa! #0150; ha én nem lehettem.

> 1985

ELŐZŐ OLDAL - KÖVETKEZŐ OLDAL

*

NETKÖTET PROGRAM - IRODALMI RÁDIÓ