CÍMLAP | TARTALOMJEGYZÉK | AJÁNLÁS | ELŐSZÓ | ÖNÉLETRAJZ | IMPRESSZUM

VARGA IBOLYA - SZELÍDEN

20. OLDAL

DAL

> A kertben nyíló orgonák közt álltunk,
> s látni véltem, hogy rohan az idő.
> Megsárgult pár szirom, amíg vártunk...
> Elképzelem, hol lehet most Ő.

> Valamikor, fél éve tán, itt állt velem.
> Azóta rég elfelejtett mindent.
> Letépett egy szál orgonát nekem,
> mosolygott, megcsókolt és elment.

> Azt hittem, hogy nemsokára visszajön.
> Itt marad és ez lesz majd az otthona.
> Elátkoztam azóta a kertet, mely börtön,
> hogy soha többé ne nyíljon ott orgona!

> Úgy ment el, hogy jövőre majd visszatér.
> Úgy ment el, hogy szeretni fog engem.
> Az orgonát már belepi a téli dér,
> azt a tavaszt kéne most felednem!

> De még érzem illatát a kertnek,
> bár most úgy fest, megöli a tél.
> A hópelyhek mindent eltemetnek.
> Hiába lesz tavasz, ha Te elmentél.

> 1977

ELŐZŐ OLDAL - KÖVETKEZŐ OLDAL

*

NETKÖTET PROGRAM - IRODALMI RÁDIÓ