CÍMLAP | TARTALOMJEGYZÉK | AJÁNLÁS | ELŐSZÓ | ÖNÉLETRAJZ | IMPRESSZUM

VARGA IBOLYA - SZELÍDEN

52. OLDAL

AZ ÓRIÁS

> Reggelente a nap megcsiklandozza
> a felhőpárnán nyugvó tar fejét
> nyújtózik egyet, a karja egészen
> a párapamacs fölé ér már.
> Ahogy ásít, újabbakat pöffent az égre.
> Most kopottas, tarka, foltos ruhájában ébred,
> meleg lágy színekkel kápráztatja szemem.
> Más időkben üde, vagy haragos
> zöld viseletbe öltözik, - büszke szín
> s képzeld a pizsamája rendre hófehér.
> Bár egyszer-egyszer előfordult már,
> hogy pucéran volt kénytelen
> átvészelni a fagyos napokat, olyankor
> nem szeretem nézni, mert szomorú.

> Széles ölében kis fehér falucska,
> pipázó kéményekkel, piciny ólakban jószágok,
> az aprócska kertekben a népek
> kukoricát fosztanak, góréba hordják,
> a betakarítással szorgoskodnak éppen.
> Kakastaréjra sült finom szalonna
> illata kúszik fel, csiklandozza orrát;
> néhány szelíd ember takarítja,
> hajlott háttal gallyat, rőzsét cipelnek,
> a pattogós, sült-tök szagú, téli
> kályhás-kemencés melegedésre.
> Bár volt idő, amikor megharagudott, gonosz
> fejszék csaknem levetkőztették egészen,
> akkor kicsit megemelkedett,
> morcosan megrázta magát, s leseperte
> a rosszakaratot a tövises mélybe.

> De most mosolyogva nyugtázza a békét:
> minden a helyén, a dolgok rendben mennek,
> szeretettel rejti az apró vadat,
> ha emberek járnak a dűlőn, s csak, ha már
> meggyőződött, hogy helybéli, vagy csak
> levegőért jön fel, pihenni, hallgatni a
> madarak kórusát, s kortyolni a forrásból,
> annak egy pillanatra kitakarja őket.

> Amikor, mint most is, csicsergős béke öleli
> a völgyet, vagy virágos, illatos ruhát ölt
> és felébreszti az alvó magvakat a lankán,
> olyankor ritkán tisztes vendég is érkezik,
> ő lágyan-lomhán, elégedetten elterpeszkedik,
> s pajkosan nyakára huppan az Isten.

> 2001

> ELŐZŐ OLDAL - KÖVETKEZŐ OLDAL

> *

> NETKÖTET PROGRAM - IRODALMI RÁDIÓ