CÍMLAP | TARTALOMJEGYZÉK | AJÁNLÁS | ELŐSZÓ | ÖNÉLETRAJZ | IMPRESSZUM

VARGA IBOLYA - SZELÍDEN

32. OLDAL

KI ÁLL KI?

> Ki áll ki velem a szélbe?
> Vele fütyülve a fedett menedékre,
> Neki dűlve, hagyni hadd forgasson,
> Kibomló hajamból szalagot szaggasson?
> S a port - ami a végtelen út kincse -,
> Hagyni, hogy ravaszul a szemembe hintse?

> Ki áll ki velem a mennydörgés elébe?
> Kapát, kaszát fogni a földtől cserzett kézbe?
> Egyedül, mint a fa, ott a dombnak tetején,
> a kozmikus nyílnak kiált: „hé! csak te, meg én!”
> Konokul párbajra hívja a sorsot,
> mert legszebb ágára a villám lesújtott.

> Ki áll ki velem az esőbe?
> nyári zuhatagban tocsogó mezőre?
> érezni, ahogy csapkodva, nyikorgós tisztára
> mossa bőrömet a hideg zápor?
> A hegyről aláfolyó víz, az irtásra
> megannyi új verőeret vázol.

> Ki áll ki velem? Senki?
> Félelem nélkül, viharnak elémenni?
> A rettegést hátrahagyva,
> felnézni az erősre, a nagyra,
> merni érezni apró mivoltunk!
> Mert a mennydörgés létezett,
> mikor még álmok se voltunk.

> Ki jön velem nézni a jelet?
> Hogy az a fa, ott a domb tetején,
> már dédanyámnál öregebb lehet!
> Mersz-e táncolni velem, körbe-körülötte?
> Keresni van-e ég tovább, fölötte?
> Csak ága tört, de rendületlen a törzs.

> Jössz-e tovább, hogyha összetörsz?
> Megrészegedve a zápor illatától,
> együtt, mint két kába, kerge csősz?
> Hangosan énekelni - az orkán hegedül,
> vén fa oltalmába magvakat tenni,
> hogy többé ő se álljon odakint, egyedül.

> 2005

> Urbán Orsolya: Ki áll ki?

ELŐZŐ OLDAL - KÖVETKEZŐ OLDAL

*

NETKÖTET PROGRAM - IRODALMI RÁDIÓ