CÍMLAP | TARTALOMJEGYZÉK | AJÁNLÁS | ELŐSZÓ | ÖNÉLETRAJZ | IMPRESSZUM

VARGA IBOLYA - SZELÍDEN

44. OLDAL

SZÖKŐÁR 2004.

> A víz akkor nekigyürkőzött
> Felszívta magát és meglódult,
> Egyre magasabbra törve.
> Tán a napot lefröcskölni vágyott,
> Vagy csak tisztára mosni a világot.
> Észre se vette a partot,
> Emberkéz emelte tornyot,
> Dombot, vagy pálmalombot,
> Sikolyt, riadalmat ottan,
> Csak hömpölygött megállíthatatlan.
> Csak sietett elterülni,
> Önmagában újra elmerülni.
> A hangyányi emberekkel,
> Kik karjukban egy-egy gyerekkel
> Túlélni rohantak épp,
> Nem is törődött sokat.
> S aztán csitult, elszunnyadt.
> Tört világ hevert szanaszét.
> Egy csepp víz sem jutott fel az égig,
> Pedig hát arra vágyott végig.
> A nap gúnyosan kacagott,
> Pirított pár otthoncafatot.
> A víz nyomán jajkórus idelenn.
> Egy ajtólap ring a moslék tengeren,
> Mint porszem-tutaj a végtelen vízen,
> Egy kisded játszik rajta,
> Csillag a tenyerén.
> Új földet varázsol az óceán közepén.

> 2004

> ELŐZŐ OLDAL - KÖVETKEZŐ OLDAL

> *

> NETKÖTET PROGRAM - IRODALMI RÁDIÓ