CÍMLAP | TARTALOMJEGYZÉK | AJÁNLÁS | ELŐSZÓ | ÖNÉLETRAJZ | IMPRESSZUM

VARGA IBOLYA - SZELÍDEN

24. OLDAL

REKVIEM

> Fekete vázában egy szál szegfű lankad.
> Gyönge arculcsapása törvénynek és sorsnak.
> Megtépázva, árván, egyedül-maradtan.
> Észre sem veszik, hogy ő még él, hogy ott van.
> De hiába frissül a víz rajta naponta,
> úgy fest, mintha szét lenne taposva.
> Ráncos szirmaira gyűrt percek tapadtak,
> magányos percek, mik vele maradtak.
> Megfakult tűz-színe, levele sincs már.
> Csak emlékeztetőnek feledte itt a nyár.
> Illata rég elszállt, meghajolva áll ott,
> talán egy kis fényre, talán társa vágyott?
> Feledték, ki kapta. De azt is, aki hozta.
> Fekete vázában haldoklik kifosztva.

> ...Várj csak, fényre viszlek, az ablakba. Így ni!
> Szirmodon egy vízcsepp.
> Megtanultál sírni?

> 1983

> Urbán Orsolya: Rekviem

ELŐZŐ OLDAL - KÖVETKEZŐ OLDAL

*

NETKÖTET PROGRAM - IRODALMI RÁDIÓ