CÍMLAP | TARTALOMJEGYZÉK | AJÁNLÁS | ELŐSZÓ | ÖNÉLETRAJZ | IMPRESSZUM

VARGA IBOLYA - SZELÍDEN

11. OLDAL

KAPUK

> Én minden kapumat megnyitottam,
> amikor kéredzkedtem a tiéteken.
> Volt ki még csak oda se csoszogott,
> egy kiáltott, mit akarsz, ki vagy?
> Egy kíváncsi volt, s kilesett a résen,
> de nem engem várt, így hátat fordított

> Volt, aki kitárta, s szóba is állt velem,
> de a küszöbtől egy lépésre megrekedt.
> Be sem engedett, kijjebb ő se jött.
> Kedélyesen elbeszélgetett velem – róla,
> nem érdekeltem, el mégsem kergetett,
> Végül megértettem, a kapuja a küszöb.

> Volt, aki kitárta, s ki is jött bátran,
> de nem szólt sokat, elbizonytalanodott.
> Kijött az övéből? Belépett a másba?
> Félt attól, ami előtte állt: világ?
> Féltette azt, amit maga mögött hagyott,
> megijedt és beiszkolt a házba.

> Olyan is akadt, aki kimerészkedett,
> s tett néhány lépést lelkesen, velem.
> Aztán sietett vissza, láttam rajta, fél.
> Túl sokáig hagyná magára a múltját.
> A jövőt nem érti még, s ködös a jelen,
> helyette is menjek, ő csak arra kér.

> S volt, aki végül be is tessékelt,
> Nyíltan beengedett az életébe kicsit.
> Aztán megbánta, hogy kitárulkozott,
> s főként azt, hogy ezt ingyen tette,
> feltételezte, cserébe kérek valamit.
> S örült, ha végül gyorsan lerázhatott.

> Volt, ki elterelt kapuja elől, várt már,
> majd ő utat mutat, vezet, lelkesít akképpen,
> hogy vele, őt követve, minden sikerül...
> Hirtelen egy kapualjban örökre eltűnt.
> S én ott maradtam az elkötelezettségben,
> a tétova úton egyedül, vezetetlenül.

> Nem erőltetem már a bekéredzkedést.
> Kapuk nélkül, várom, aki bízik, mint én.
> Kinek élete igaz, mer szeretni feltételek nélkül,
> aki már nem fél, mert elfogad és tud,
> ki már nem kér, mert érti: csak adni a szép,
> soha nem árt, és nem kérdezi, hová jutunk végül.

> 2001

ELŐZŐ OLDAL - KÖVETKEZŐ OLDAL

*

NETKÖTET PROGRAM - IRODALMI RÁDIÓ