> > > > Rózsaszín felhők közt

> > > > Már nem találok értelmet...
> > > > Ismerős ismeretlenek sora
> > > > nap mint nap kísért.
> > > > Leginkább csak ostoba,
> > > > Képekbe öntött félelmek...

> > > > Örökké egy helyben járok.
> > > > Rátalálok, majd ismét elvesztem;
> > > > Ülök és a megtett utat nézem.
> > > > Látom születésem és látom a vesztem:
> > > > Szakadék van alattam, árok.

> > > > Hogy lelássak a sötétbe
> > > > Izzó parázzsá kell válnom.
> > > > Szürke, robot-létetek
> > > > Elhagyom. Itt minden álom...
> > > > Nincs valóság! Engedjetek végre!

> > > > Életem a monoton valótlan:
> > > > Rózsaszín felhőkre lépek.
> > > > Zakatol alattam a mélység,
> > > > Engem mégis hangtalan képek
> > > > Látványa gyötör. Minden szótlan.