> > > > Egy csendesnek ismert fiúhoz
> > > > (R.R.-nak)

> > > > Te, saját világodban élő,
> > > > Csendbe borult, bús fiú!
> > > > Nem lakozik e földön
> > > > Se oly álnok, se hiú,
> > > > Ki tűzbe hozza szíved.

> > > > Homályba takart arccal nézed
> > > > A múló ifjú éveket.
> > > > S míg mások vigadoznak,
> > > > Te néha rájössz: tévedett
> > > > Az örök élet hírnöke.

> > > > Mégis beállsz a való táncába,
> > > > S csak gondolataid engeded,
> > > > Hogy messze szárnyaljanak innen,
> > > > Oda, hol a tengerek
> > > > Vad hulláma szédít.

> > > > De nézz körül! Itt is akad,
> > > > Ki lángra lobbant hirtelen,
> > > > S majd megmutatja neked,
> > > > Hogy léted nem szürke verem;
> > > > Csak hagyd magad!

> > > > Szilvás Fanni: Egy csendesnek ismert fiúhoz