# 198 Kemény János Lónyay Annának

###### 1659. szeptember 29. Radnót

Édes kis asszonykám,

Erdélyben érkezésemnek mennyi napjai, azoknál sokkal számosabbak voltak félelmes búsulásim. Elhagyván egyéb dolgokból állókat, jelentem csak ez egyet, hogy az ország és fejedelmek nem hagyván békét, kételenségből kellett vala egyvelednem az ő veszekedéseknek megcsendesítésében való fáradozásban, melyek közben Rákóczi urunk reméntelen lévén az fejedelemséghez jutáshoz, Barcsay uram pedig abban megmaradhatáshoz, így külön-külön mindenik akarták az én nyakamban vetni,* melyről mint ilyen veszedelemben kevert állapotról én egyikkel is végezni s arról senkivel is tractálni [tárgyalni] nem akarván, noha az őnagyságoknak részéről elég írások és szók löttenek. Mindazáltal alattomban az kénált állapotot mindenik féltvén, voltam miatta mindeniktől nem kevés félelemben, lévén is mellettek elég izgatói. Mindazáltal az igaz igyet látó Isten eddig eziránt is gondomat viselvén, békével maradtam, és immár hiszem Istent, megszűnik attól félhetésem, mert egyik elfuta, az másikat Isten vezérléséből fejedelemségre bévivők, kit Isten boldogítson. Ezekhez képest, hiszem Istent, az gyűlés végződvén, én is mindjárt kiindulhatok Kegyelmed látogatására. Mostan azért akarom levelemmel köszönteni, adja Isten, találja írásom szerencsés órában Kegyelmedet. Én még élek, Istennek hála, szenvedhető* egészségben, szóval bővebben izentem Kegyelmed jámbor szolgájától. Most több írásommal nem terhelem, eltökéllett szándékkal lévén hamar nap szembe beszélgetésre, ha az jó Isten engedi, az ki engedje is jó egészségben láthatnom Kegyelmedet. Radnóton, 1659. 29. Septembris.

Kérem Kegyelmedet, el ne menjen Hadadból egy kevés ideig. Húgom, Bethlen Ferencné asszonyom, tegnap méne el tőlem betleni házához, titkon várván indása felől. Egyébiránt leánya látogatására menetelének alkalmatosságával Kegyelmedhez is mégyen én akaratomból, és fog megvárni engemet is.

Kegyelmedé, míg él

Kemény János

V. Windisch, 401–402. Nr. 32. S. k., eredeti.