| NOÉ NÉPE |  | Magdalena HODONYI - Ickler |

Ő azonban mozdulatlan és közömbös maradt és örült neki, amikor látta, hogy a juhokat széttépik és felfalják és átengedte őket táplálékul a vadaknak.” A PÁSZTOROK MEGJELENÉSE. „Akkor pedig hetven pásztort hívott elő, az előbbieket elűzte és meghagyta, hogy a nyájat most ezek legeltessék. A pásztorokhoz és társaikhoz pedig így szólt. A mai naptól fogva mindegyiktek kötelessége a bárányok legeltetése legyen és azt kell tennetek, amit én mondok nektek. Én pedig szám szerint át fogom nektek őket adni és megfogom mondani, melyiket lehet leölni, és melyiket nem szabad elpusztítani. Akkor pedig előhívta a másikat és így szólt hozzá: Vigyázz jól, és ügyelj arra, hogy a pásztorok hogyan bánnak a juhokkal, mert ezek többet fognak megölni, mint amennyit nekik megengedtem. Minden túlkapást és jogtalanságot, amit a pásztorok részéről tapasztalsz, írj fel, hányat ölnek meg az én engedélyemmel, és hányat önkényesen, engedelem nélkül és minden pásztorról külön írjad fel, hogy mennyit pusztított el. Számszerint olvasd meg nekem, hogy hányat semmisítettek meg és hány volt nekik megsemmisítésre kiszolgáltatva, hogy ez bizonyítékom legyen és a pásztorok minden tettét ismerjem, hogy számításukat ellenőrizzem, lássam mit tesznek, megtartják-e a parancsot, amit tőlem kaptak, vagy sem. Ők azonban erről mit sem tudjanak. Írásodat ne mutasd meg nekik. Ne utasítsd őket rendre, csak írj fel mindent, mit pusztítottak el. Minden pásztorról külön vezess könyvet, és minden napjáról számolj be, és aztán hozd fel hozzám és add nekem.” A PÁSZTOROK JOGTALANSÁGA. „Akkor pedig láttam, hogy a pásztorok elkezdték a juhokat öldösni és többet pusztítottak el, mint amennyit szabad lett volna, és a bárányokat átengedték az oroszlánok-
nak. Az oroszlánok és a párducok a juhok nagy részét elemésztették, a tornyot ledöntötték és a házakat aláásták. Én pedig a torony miatt és a ház miatt nagyon elszomorodtam és attól a perctől kezdve már nem láttam, hogy a bárányok a házban járnak. A pásztorok és társaik a juhokat átengedték a mezők vadjainak, és bizonyos időközökben minden pásztor kapott egy-egy bárányt. Ezeknek számát pedig egymás könyvébe írták, mert ebben a könyvben tartották számon, ki mennyit ölt meg. És a megszabottnál sokkal-sokkal többet pusztítottak el.” A JEGYZŐ BESZÁMOL. „Látásomban láttam a jegyzőt, aki mindent felírt, hogy a pásztorok napról-napra hány juhot pusztítottak el, és a könyvet a bárányok Urának felvitte, odaadta és pontosan elszámolt és megmutatta, kicsoda hányat ölt meg. A könyvet pedig a juhok Urának felolvasta. Az Úr pedig elvette tőle elolvasta, lepecsételte és eltette. (Saját megjegyzés: Ez ráillik az összes háborúinkra, amelyet több, mint hétezer generáció óta teszünk, hogy egyetlen lélek sem marad számolatlanul.) Ezután pedig láttam, hogy a pásztorok a nyájat tizenkét óráig legeltették, és akkor egyszerre három bárány visszatért, és a romlásnak indult ház javításába fogott. A vaddisznók azonban munkájukban megakadályozták őket, és miattuk a munka nem haladhatott. Mint azelőtt, újra építeni kezdtek, és amit építettek, azt az épületet Magas Toronynak hívták. Ismét asztalt tettek a torony elé, kenyeret tettek rá, a kenyér azonban nem volt tiszta, hanem szennyes. A juhok szeme azonban elvakult és nem látták. A pásztorok szintén nem láttak semmit. Most a bárányoknak egyre nagyobb száma került a pásztorok hatalmába, a pásztorok pedig sanyargatták és széttépték őket. A juhok Ura pedig nyugodt és háborítatlan maradt, amíg a bárányok teljesen szétszóródtak. A pásztorok pedig nem védték meg őket a vadállatok támadása ellen. Aki pedig a könyvet írta, felvitte,
54 | 55

«első ‹előző 54-55 56-57 58-59 60-61 következő› utolsó» | 1- ... 10- ... 20- ... 30- ... 40- ... 50- ... 60- ... 70- ... 80- ... 90- ...