| URUK - AZ EMBER KÖNYVE |  | Magdalena HODONYI - Ickler |

Ízisz is úgy halt meg dacára emberfeletti értelme és ereje ellenére, mint egy ember. Visszatérve Enkidura, aki megálmodta, hogy meg fog halni, amit felébredve elmesélt Gilgamesnek is, hogy „Álmában az istenek tanácskozásra gyűltek össze, Anu, Enlil, Ea, Samas. Majd Anu így szólt Enlilhez: – Mivel megölték az égi bikát, de megölték Humbabát is, és kiirtották a cédrus erdőt, egyiküknek meg kell halnia... Enlil így válaszolt – Enkidunak kell meghalnia. Gilgames nem halhat meg. Ekkor az égi Samas ezt mondta a hatalmas Enlilnek: – Nemde az én kedvezésemmel történt, hogy megölték Humbabát és az égi bikát? És ezért, most Enkidu ártatlanul haljon meg. Erre Enlil dühbe jött, és így szólt: – Persze te mindennap leszálltál hozzájuk és bíztattad őket.” Majd arról is beszámol a hetedik tábla, hogy Enkidut Samas napisten megbarátkoztatja azzal a gondolattal, hogy ne átkozza el Istár papnőjét azért, hogy emberré változtatta, ami után benne két világ keveredett össze. Majd Enkidu azt is elmeséli Gilgamesnek, hogy álmában előre engedélyezték az istenek neki azt is, hogy bejárhassa a halál országát. A következő szöveg tartalmán, bármennyire is szeretnénk nem szabad elsiklani. „Egy démon jelent meg előttem, aki megmutatta nekem az alvilágot. Reám tekintett, majd kézen fogva a sötétség házába, az Irkalla hajlékába vezetett. Oda, amelyet senki nem hagyhat el, ha egyszer oda belépett. Azon az úton vezetett, ahonnan nincsen visszatérés.” Ezzel azonban az is bebizonyosul, hogy nincsen újraszületés. Ha az ember meghal utána nem kerülhet bele a lelke valamiféle állatformába. Majd azzal folytatódik tovább, hogy „A por házába, ahová beléptem láttam királyokat, akik régen uralkodtak országok felett. Anu és Enlil hasonmásai voltak. Akik valamikor sült húsokat ettek és hideg vizet ittak tömlőkből.”
A finom húsú égőáldozatokról azonban nemcsak a különböző Vallási Iratok, hanem a Biblia is olyan sok helyen megemlékezik. Egypárat kiírok belőle: TEREMTÉS 4. 1, Kain és Ábel: – amikor Ábel is égőáldozatot mutatott be az Úrnak nyája zsenge bárányaiból választott. Ami után az Úr kegyesen tekintett Ábelre és áldozatára. Vagy pedig TEREMTÉS 22. 13, Ábrahám áldozata: – Amikor Ábrahám felemelte szemét, látott egy kost, amely szarvánál fogva fennakadt a bozótba. Ábrahám odament megfogta a kost és feláldozta égőáldozatul fia helyett. Noéról nem is beszélek. Vagy pedig a Leviták könyvében 5. 14-17, Igen az egész Biblián végig vonul a rengeteg hús, finom illatú égőáldozata. Enkidu is, azzal folytatja tovább, hogy „Anu és Enlil hasonmásai, akik valamikor sült húsokat ettek, és hideg vizet ittak tömlőkből, most agyagot esznek és port isznak.” Ezután az álma után Enkidu már többé nem is kelt fel, „ágyához van kötve az első, a második napon. Szenvedése nem csökken, fájdalmak gyötrik kínja egyre növekszik. A harmadik, negyedik, ötödik nap még fokozódik, és így megy ez a tizenkettedik napig, míg végre embertelen kínjaitól megváltja a halál, és lelke leszáll az alvilágba.” (Lehetséges, hogy nagyon sok halálos betegség lefolyása hasonló fájdalmakkal, és ideig tart még ma is.) Enkidu halála után Gilgames nem tudott többé megvigasztalódni. Arra gondolt, ha meghal olyan lesz, mint ő. Elhatározta, hogy felkeresi Ut-napistimet és megkérdezi tőle, hogyan nyerheti el az örök életet. Amit persze nem talál meg és nem tud elnyerni. Később azért könyörög az isteneknek, hogy megtudja mi vár az emberre halála után. Kéri, engedélyezzék, hogy Enkidu szellemét felidézhesse. „Éa isten, az emberek jóindulatú ura, hallván Gilgames könyörgését, így szólt a daliás Nergál istenhez: – Óh hatalmas isten Nergál, nyiss egy olyan üreget, hogy leérjen az alvilágig, és azon Enkidu szelleme feljöhessen, és
28 | 29

«első ‹előző 28-29 30-31 32-33 34-35 következő› utolsó» | 40- ... 50- ... 60- ... 70- ... 80- ... 90- ... 100- ... 110- ... 120- ... 130- ...