| URUK - AZ EMBER KÖNYVE |  | Magdalena HODONYI - Ickler |

is vele temették el. Először lenyilazták őket, majd utána újra ráeresztették a Tisza vízét. A föld különböző pontjain végtelenül sokszor ismétlődött meg ez a temetkezési forma. Csak azért, mert minden időben megéreztük, hogy a halállal hív minket a másvilág. Éppen úgy, ahogyan azt a pár milliméternyi sejtet is, amikor megfogamzik, hívja az élet. S, amikor meghalunk először le kell vetkőzni ezt az anyagi testet, hogy belekerülhessünk abba a másik dimenzióba, amit tetteinkkel választottunk, mert szintén hív minket. Tovább folytatva a Gilgames Eposzt „Humbaba a cédruserdők királyának” halálával, akkor ez is, a legékesebb bizonyíték arra, hogy Kainnal nemcsak az emberre, hanem az első világ lényeire is, érvényes lett az elmúlás: A harmadik tábla ezt tárja elénk: „Gilgames, amikor Uruk városát (a piramist) felépítette, elhatározta, hogy harcba indul Humbaba, a cédruserdők királya ellen. Pedig Humbaba ordítása olyan, mint a szél zúgása, szájából tüzet okád, lehelete halálos orkán.” Majd az ötödik tábla arról számol be, hogy amikor beértek a cédruserdőbe, ahol Humbaba lakott, figyelték az erdőt, nézték a magas cédrusfákat és az erdőbe vezető ösvényt. Egy csapás látszott ott, azon szokott Humbaba járni. Egyenes volt az ösvény, könnyen lehetett járni rajta. Nézték a cédrusokkal borított hegyet, az istenek lakhelyét, Irnini istennő trónusát. (Lehet, hogy ezt az Akropoliszra, az ókori Athén fellegvárára kell érteni.) Majd amikor, Gilgames és Enkidu baltát vettek a kezükbe, hogy a cédrusokat kivágják, csattogása messzire hallatszott. Humbaba meghallotta éktelen düh fogta el, és így ordított: – Ki jött az én erdőmbe, ki döngeti a fákat, amelyek az én hegységemben nőttek, ki meri kivágni az én fáimat? Erre a szörnyű bömbölésre a két hős megijedt. Ekkor az égből Samas napisten így szólt hozzájuk: Ne féljetek, menjetek közelebb hozzá. A napisten Samas ezután nyolc pusztító szelet támasztott, az Északit, a Forgószelet, az Orkánt a Viharszelet, izzó szelet, hideg szelet, zivataros szelet, a sasok szelét, és mind a
nyolc szelet ellene fordította. Ezek üvöltve támadtak Humumbára, szemeit megvakították nem tudott egy lépést sem előretenni, sem visszafelé. Végül könyörgésre fogta a dolgot. Könyörülj rajtam Gilgames!? De Enkidu így szólt: – Ne hallgass szavaira! Végezz vele! Oltsd ki élete lángját! Gilgames hallgatott Enkidu szavára és fejszéjével odavágott Humbaba nyakára. Enkidu ugyan ezt még kétszer megismételte, mire Humbaba elterült a földön, ők pedig levágták Humbaba fejét!” Mennyire csodálatosan érzékelik ezek a sorok azt, hogy az első világ lényeinek emberfeletti valósága összekeveredett Ádám és Éva utódaival, mert ordítása a szél zúgásához volt hasonló, szájából tüzet okádott, lehelete halálos orkán volt. És az ember anyagi valóságát: – mert, szemeit megvakították, vagy pedig, meghallotta füleivel, illetve nem tudott egy lépést sem tenni, mivel lábai voltak, sőt könyörgött is, végül pedig levágták a fejét. Tudom, hogy az évszázadok folyamán olyan sok tonnaszámú különböző teóriát állítottunk fel nemcsak ezekről a sorokról, hanem az ember megvalósulásáról, az első emberiség világa nélkül. Ezért hívtam fel a figyelmet Noé népe című könyvem 26. oldalán, VI. Ramses sírkamrájának rajzára, mert ha figyelmesen megnézzük akkor teljes érthetően azt ábrázolja, hogy az egyik egynemi lény (nemi szerv nélkül) osztódással valósítja meg a többi lényeket. Mintha klónozná, illetve ahogyan majd a jövőben a robotokat fogja szalagrendszeren az ember is sokszorosítani. S, ha ezután rátérek a hetedik táblára ahol Enkidu haláláról van szó, és arról, hogyan gyötri előtte a betegség, amit addig nem ismert. Akkor itt is feltárul, hogy az engedetlen „fénylények”, akik már nem fénylények voltak, mivel kétnemivé váltak és elszaporodtak, istenekké, szörnyekké, rémekké lettek, éppen úgy vonatkozott a halál, mint az emberre. Akkor nyugodtan tehetjük fel a kérdést, amire előbb is felhívtam a figyelmet, hogy Zeusz, Ízisz, vagy a sok istenek közül amelyeket az antik világban imádtak, vajon melyik volt az utolsó, aki meghalt? Mert olyan érzésem van, hogy még Zeusz, vagy
26 | 27

«első ‹előző 26-27 28-29 30-31 32-33 következő› utolsó» | 40- ... 50- ... 60- ... 70- ... 80- ... 90- ... 100- ... 110- ... 120- ... 130- ...