# 10.7. Eredmények összefoglalása

A kvantitatív elemzési eljárások megmutatták, hogy a különböző típusú tanulási zavarok megállapításában valóban szerepe van az elvégzett IQ teszt részeredményeinek, de az nem kapcsolódik feltétlenül a különböző elméletekben meghatározott háttérváltozókhoz vagy leírt profilokhoz. Leginkább a munkamemória deficit jelenik meg olyan jellemzőként, melyre a tanulási zavar diagnózisa épül, annak ellenére, hogy ez elméletileg maradéktalanul nem megalapozható. Mivel pedagógusok delegálják vizsgálatra a tanulókat, ezért a vizsgálaton megjelenő, tanulási problémákkal küzdő gyerekek már a pedagógusok által válogatott csoport. Így felmerül annak is a lehetősége, hogy a memória deficit szerint válogatnak a pedagógusok, bár ennek igazolása további kutatást igényel.

A vizsgált szakértői bizottság diagnosztizálási gyakorlata tehát nem minden ponton illeszthető a szaktudományos meghatározásokhoz és nem az az elmélet irányítja a kategóriába sorolást, ami a jelenleg használatos definíciókban deklarált. Tekintve a kutatás hatókörét, jelenleg az látható, hogy a véletlennél több van annak a hátterében, hogy valaki a vizsgált szakértői bizottságban SNI státuszt kap-e tanulási zavar miatt vagy sem.

Másrészről elmondható az is, hogy a legmarkánsabb faktor a tanulási zavar megállapításában a kutatási eredmények alapján a munkamemória gyengesége, ahogy arra utaltunk korábban. Alacsony munkamemória részpontszám esetén valószínűsíthetőbb a tanulási zavar megállapítása a kutatás alapján. A minta sajátosságai és a nem paraméteres próbák számítási kapacitása miatt az eredmények korlátozott érvényességgel bírnak és korlátozott hatókörben értelmezhetők, ugyanakkor további kutatások kiinduló pontjai lehetnek.

A tanulmány elején említett és röviden bemutatott továbbképzés tapasztalatai alapján nem volt meglepő a statisztikai elemzés eredménye, ugyanis a pedagógusok értékelési és mérési gyakorlata elméleti szempontból gyengén megalapozott volt. Emellett a rögzített fényképek tanúsága alapján is olyan oktatás és tanulásszervezési metódusokat alkalmaztak a vizsgált pedagógusok, amelyek leginkább a memóriát terhelik. A vizsgálat oka a vélelmezett tanulási zavar esetében nyilvánvalóan a tanulmányi kudarc. A kudarc ebben az esetben könnyen jelentheti a memória területének deficitjét, hiszen ha a pedagógus az emlékezetet terheli elsődlegesen, akkor érthető, hogy elsőként azok a tanulók lesznek kudarcosak, alulteljesítők, akik kognitív profiljában éppen a munkamemória relevánsan alacsonyabban funkcionáló képesség. Tehát várható, hogy azokat a tanulókat delegálják a kudarcaik miatt szakértői bizottsági vizsgálatra, akik munkamemóriája, emlékezete kedvezőtlenebb. Ezt tovább erősíti, hogy a továbbképzés során feltárt diagnosztikus értékelési gyakorlat is az emlékezetre, ismeretekre vonatkozik. Tehát a tanárok, tanítók az emlékezetet képesek a legjobban mérni és értékelni. Így számukra ezen terület deficitje lesz a legelőbb szembetűnő. Ez erősíti azt a felvetést, amire már előzetesen utaltunk a memória deficit kapcsán.

A munkamemória modellek részletes bemutatása nem tartozik jelen tanulmány fókuszához, de ha elfogadjuk azt a tézist, hogy a munkamemória deficitje a leginkább releváns változó a tanulási zavar megállapításában hazánkban és azt, hogy a jelenlegi frontális munkára alapozott oktatás- és tanulásszervezés ezt területet terheli, akkor az összefüggés igazolható. A frontális munkának, függetlenül attól, hogy az kooperatív tanulásszervezésben (Arató – Varga, 2008) történik vagy sem, alapvető sajátossága, hogy befogadásra és az elhangzott információk passzív fogadására és megjegyzésére alapoz (Kulcsár, 2008), ahogy a mérés és értékelés is ebben a modellben.

Az Indexek eredményeinek eloszlása azt mutatja, és ezzel utal arra, hogy valóban a továbbképzésen feltárt, frontális, emlékezetre alapozó munka fajsúlya döntő. Ugyanis, ha a diszlexiás és diszgráfiás tanulók gondolkodáshoz (perceptuális index) csatolható területe (Mészáros, 2012) normál értéket mutat több területtel együtt, akkor mégis mi az oka annak, hogy a munkamemória deficit felülírta a jól funkcionáló területeket és sikertelenséget okoz az osztályteremben? Ráadásul az átlagtól való eltérésük közel sem akkora, ami egyértelmű kudarcot jelentene. Ez utalhat arra is, hogy nem valósul meg hatékonyan az egyénre szabott fejlesztés a tanteremben, hiszen egyetlen faktor deficitje esetén elkezdődik a lemorzsolódás.

Kutatásunk igazolta, hogy az alkalmazott pedagógiai gyakorlat nem fejleszti megfelelően a munkamemóriát és a többi területet sem, hiszen az érintettek a szakértői bizottsághoz fordultak diagnózisért, mely gyógypedagógiai fejlesztésre jogosítja őket, hogy hatékony képességfejlesztésük megvalósulhasson. Erre utal, hogy a szórt, de magas vagy normál átlag pontokkal rendelkező tanulók, az alacsony, de kiegyensúlyozott pontokkal rendelkező tanulók is belekerültek a tanulási zavarral küzdők csoportjába, még ha másik kóddal is. Közös pont mindegyik csoportban a relevánsan alacsonyabb munkamemória terület volt.

Emellett mindez arra is utalhat, hogy önmagában az alkalmazott többségi pedagógiai gyakorlat kudarcot vall, annak ellenére, hogy a vizsgált gyerekek egyes csoportjában megvan a lehetősége, hogy sikeresen megküzdjenek a nehézségeikkel, tanulási problémáikkal, kedvezőtlenül funkcionáló képességeikkel. A döntő súllyal alkalmazott frontális munkaszervezés, mely többségében passzív tanulói szerepre és diagnosztikus értékelésre alapoz a hazai gyakorlatban, nem tud hatékonyan egyénre szabott lenni és nem is feladata. Így az alkalmazott pedagógiai gyakorlat és módszertan a vizsgált populációban hozzájárul a tanulási zavar diagnózisainak növekedéséhez, ha nem is tehető érte egymagában és közvetlenül felelőssé. Feltételezhető, hogy annak a képességnek a sérülése, amire a hazai gyakorlat erőteljesen alapoz, felülír minden más faktort.

Összefoglalva elmondható, hogy a kényszerűségül kialakított kategóriáknak a mindennapi tapasztalatokhoz kevés köze van, a kettő nehezen vagy sehogyan sem hozható fedésbe. Ezért nem a szakembereket érdemes okolni, mert a legjobb szándékaik szerint cselekszenek, de magukra maradnak több okból kifolyólag is a diagnózis megalkotásában. A tanulási problémák azonban felülírhatók, mérsékelhetők, melyben a kutatási eredmények alapján a szülőknek, családnak hatalmas szerepe van. Ezzel az írással próbáltunk rávilágítani arra, hogy a szakemberek, szülők és családok párbeszéde elengedhetetlen a felelős döntéshez. Ehhez azonban információra és felkészültségre van szüksége mindegyik résztvevőnek, hogy Róluk – de ne nélkülük szülessen a döntés.

Ambrus Attila József (szerk): Vida Gergő: Róluk, de nélkülük : Kategóriák fogságában : A tanulási zavarral küzdő gyermekek kategorizálásának diagnosztikus nehézségei. Soproni Egyetem, Benedek Elek Pedagógiai Kar, Sopron, 2022
A szerkesztés lezárása és a kötetben előforduló webes hivatkozások legutolsó ellenőrzési időpontja: 2022. január 31.
CC BY-NC-ND 4.0, Nevezd meg! – Ne add el! – Ne változtasd!