# 3.2.3. Milyen hatékonyságú az SNI integráció a vizsgált mintában?

Előfeltevés volt tehát, hogy a befogadóbb szemléletű pedagógusok intézménye maga is befogadóbb, bár ezt nem sikerült alátámasztani, ugyanis a kutatás során kiderült, hogy ez túlmutatna jelen tartalmi és terjedelmi kereteken (teljes Inklúziós Index felvétele mindegyik vizsgált intézményben). Ezért a vizsgált mintában nem minden intézményre és nem a teljes inklúziós index került rögzítésre, mely feltételezhetően kihatással volt az eredményekre. Kutatásetikai okokból azonban csak intézményhez kötötten vizsgáltuk a mintában szereplő pedagógus populációt, hiszen anonimitást ígértünk a kérdőívet kitöltő pedagógusoknak. Így csak az intézményre voltak vonatkoztathatók a kutatási eredmények, a pedagógusra nem, viszont az intézmény összes pedagógusát nem vizsgáltuk, így széles körben érvényes megállapításokat nem is tehettünk, bár az egyes pedagógusok, a tanulói teljesítmények összevetése megerősítette egyes felvetéseinket.

A kutatás zárásával készült disszertáció részletesen felsorolja valamennyi null-hipotézist a hipotézisvizsgálat során. Ennek aprólékos tárgyalásától az olvasó érdekében is most eltekintenénk, illetve bemutatjuk a későbbiekben a vizsgálat eredményeit. Bizonyos elemekről azonban releváns mértékben már a vizsgálat bemutatásában is szót kellett ejteni. Ilyen tény, hogy a pedagógusok SNI integrációjával kapcsolatos attitűdjét vizsgáló és általunk is használt kérdőív esetében vizsgált változó volt a pályán eltöltött idő, a gyógypedagógiai kompetenciát adó továbbképzések, az osztálylétszám, az osztályba integrált SNI tanulók száma, az iskola elhelyezkedése (község, város, megyeszékhely), a tanított szakpárok, a kitöltő neme is. Hogy miért ezek a kérdések? Felháborító lenne azt írni, hogy mert a felhasznált kérdőívben is ezek szerepeltek, de valóban így volt ez azonban nem a valós ok. Nyilvánvaló, hogy a 2006-os kérdőívet nem adaptáltuk belátás nélkül és átgondoltuk a háttérváltozókat. A vizsgált szakirodalom is arra utal, hogy ha a pedagógusok kapnak a gyógypedagógia tárgyköréből ismereteket, az hasznos lehet az integráció szempontjából. Különben meg minek is tanítani ezeket az ismereteket? Másrészről indokolt megvizsgálni, hogy van-e bármilyen sajátos mintázat a területi eloszlásban az attitűd szempontjából? Köthető-e az adott esetben szaktárgyi ismeretekhez illetve időfaktorhoz (hogy mikor végezte a tanár vagy tanítóképzést stb.)? Van-e releváns eltérés a férfiak és nők között? Ugyanis, ha bármelyik kérdés mentén is ketté választható a vizsgált pedagógusok csoportja, akkor az érvényes lehet a sajátos nevelési igény meghatározásának szempontjából, mint döntő faktor. Későbbi kutatások igazolták, hogy ezen háttérváltozók egy része valóban releváns tényező, annak ellenére, hogy a szaktudományos források értelmében semmi köze valójában a tanulási zavar meghatározásához. Valamint az sem elhanyagolható jelentőségű kérdés adott esetben, hogy van-e az iskolában és az osztályban sajátos nevelési igényű tanuló, hiszen a kapott adatok szerint, ahol nincs integráció ott nem is szeretnék azt és elutasításuk az SNI tanulókkal szemben fokozott. Az ismételten egy jó kérdés lehet, hogy mi volt előbb, az elutasítás vagy az SNI tanulók kizárása? Erre a választ nem tudjuk megadni, de annyi bizonyos, hogy a két dolog szorosan összefügg.

Ambrus Attila József (szerk): Vida Gergő: Róluk, de nélkülük : Kategóriák fogságában : A tanulási zavarral küzdő gyermekek kategorizálásának diagnosztikus nehézségei. Soproni Egyetem, Benedek Elek Pedagógiai Kar, Sopron, 2022
A szerkesztés lezárása és a kötetben előforduló webes hivatkozások legutolsó ellenőrzési időpontja: 2022. január 31.
CC BY-NC-ND 4.0, Nevezd meg! – Ne add el! – Ne változtasd!