AMERIKAI ANGOL (részlet Lénárd Sándor Szerb Antalnénak írott leveléből, a könyv tervezett magyar kiadásához) Néha elhisszük, hogy (a) Brit Világbirodalom még él - nyelvében! Abban, amelyben az eszkimó megérteti magát a dél-afrikai négerrel, amelyben a japán biológus elmondja, mit fedezett fel, nehogy felfedezése a tengerfenéken maradjon...Néha úgy tűnik, mintha ez a nyelv épp ott sorvadt volna el, ahol a polgár senkire se olyan büszke, mint brit ősére. Még az sem baj, ha az ős ágról szakadt csavargó volt - de háromszáz évvel ezelőtt kellett csavarognia, ha (hogy) dicsőséget szerezzen a mai észak-amerikai leszármazottjának! Csak az idő nemesít. Az az idő, amelyben a szavak is változnak, a fogalmak is egy új világról szólnak. Az "amerikai szótár" már szép lassan túlnövi az angolt ! Nincs "akademia" hogy bezárja a kapukat, hogy "nem illik"-et mondjon - cirkuszigazgató, ügyes boxoló épp úgy meggazdagíthatták anyanyelvüket, mint a jazztrombitások vagy a húsgombóc nagymestere... A szavak lutriján akárkinek halhatatlanságot lehet nyernie. Szerencsés játékos volt mindenesetre Barnum cirkuszigazgató...az amerikai lélek ismerője. Ő volt az egyike az elsőknek, akik megértették: a technika korának a polgára unatkozik - és hajlandó készpénzzel fizetni azt, aki megmenti az unalom uralmától! Sikerült neki majomból, óriáskígyóból és halból megszerkeszteni az első tengeri sellőt - és nem volt amerikai, aki sajnálta volna a negyeddollárt megtekintéséért! Ugyanennyiért mutogatta Washington feketebőrű dadáját, aki közreműködése nélkül kimaradt volna a világtörténelemből. Egy fontos szó köszönheti létezését buzgóságának: JUMBO. A világ legnagyobb repülőgépei "jumbo" néven szelik a mennyeket...aki New Yorkban éhségét különösen nagy szendviccsel akarja csillapítani "jumbo" szendvicset rendel. Jumbo egy nagy, de nagyon rosszkedvű elefánt neve volt, amely sok gondot okozott a londoni állatkertnek. Még a gyermekek vasárnapi körsétájára sem volt alkalmas a barátságtalan or(r)mányos. Barnum 1883-ban - a békének amaz értékes szakában, amikor az embereknek nem voltak más gondjai, megvette Jumbot cirkusza részére - és munkához látott. Először meg kellett győznie egy angol újságot, hogy sajnálkozását fejezze ki, hogy a világ legnagyobb elefántja örökre elhagyja a londoni állatkertet. Erre a cikkre - jó pénzért - egy másik újságnak tiltakoznia kellett, hogy a gyermekek kedvencét csak úgy egyszerűen el lehet adni; s egy harmadik lap már követelte, hogy az üzlet menjen vissza, mert Anglia nem élné túl Jumbo elvesztését. Ugyanakkor Barnum újságírói Amerikában is nekiláttak és követelték, hogy a világ legnagyobb elefántja induljon azonnal Amerikába, ahol várják. Rövid napok múltán minden újság, folyóirat beleszólt a Jumbo-problémába! Politikusok nyilatkoztak, alkalom nyílt a polgárháború kérdéseit kiújítani...röviden: amikor az addig nem is olyan híres elefánt félúton volt az Egyesült Államok felé, nem volt new-yorki, aki nem várta volna izgatottan és eltökélve, hogy a Broodwayen éljenezve üdvözölje! A "jumbo" név megszületett. Senki sem kételkedik, hogy nagyobb elefántot még nem látott a világ - és hogy az, hogy "jumbo" valami óriásit jelent! Barnum maga szerényen a háttérben maradt. Saját halhatatlanságáról jobban gondoskodott egy csendes philadelphiai polgár Mr. Haymaher. Nevét egy német őse hozta, amikor Philadelphia még német kisváros volt - s ő maga alig törődött, hogy csinál-e szénát vagy se. De azon nagyon búsult, hogy egyszer - körülbelül a jumbo-epizód korában - egyszer egypár napra el kellett utaznia és hazatérve észrevette, hogy szomszédja áthelyezte a kerítését és egy szép darabot egyszerűen áthelyezett saját kertjébe! Mister Haymaher nyugodt, idősebb úriember volt és nem szívesen veszekedett. Remélte, hogy a szomszéd nem ismétli meg a rossz tréfát. De megismételte. Újra át kellett helyezni a kerítést. Harmadszorra Mr. Haymaher ép(p) munka közben csípte el a rendzavarót. Most komolyan felhívta, hogy ne nyúljon hozzá a kerítéshez és hordja el magát (a) földjéről. A következő eszmecsere nem volt barátságos és az ilyenkor pontosan összegyűlő nézőközönség már várta a pofonokat. - Ha el nem hordja magát, pofon csapom - mondta Mr Haymaher. - Szeretném látni - így a szomszéd. Mr Haymaher - a békeszerető polgár - előrelépett, megmozdította a jobbját és egy gyors mozdulattal (ajkon)vágta ellenfelét. Ez szó nélkül elvágódott és meghalt! A folytatás a szabályok szerint játszódott le: rendőrség - börtön - ügyvéd - végül tárgyalás: a tanúk beigazolták, hogy Mr Haymaher nem használt fegyvert és hogy saját földjén állt. A bíróság felmentette. És minden sportújság, minden bo(x)olás iránt érdeklődő újságíró érdeklődött: ki az a kiváló sportember, aki csak egyet legyint, és már leveri szemtelen ellenfelét? A bo(x)olás akkoriban lett az Egyesült Államok kedvenc sportja; hamarosan kisült: a nyelv egy szóval lett gazdagabb! Egy "haymaher" azt jelentette, és ma is azt jelenti: "horogütés", vagy "döntő ütés". A szó egy énekes legjobb darabját - a slágerét - is jelenti... Mr Haymaher híre a világbajnok bo(x)olóit is túlélte! A történelem nem mindig őrizte meg az új szavak szerzőinek a hiteles nevét! A legrégebbi igazi amerikai fogalom talán a "cocktail", a "kakasfarok", vagyis egy szeszes ital, amelyben sok különböző színű pálinka, konyak folyik össze - mint ahogy különböző színű tollak egyesülnek a kakas farkában! Már 1806-ban nyomtatásban fel van jegyezve a találmány neve. Azóta örök a cocktail-divat. A New-Orleans-i Hotel Roastell azt állítja, hogy ott született a "legamerikaibb ital" fogalma és egy helybeli francia patikusnak tulajdonítja a találmány dicsőségét: Antoine Amádée Peychaud lett volna az, aki megalkotta a különös gondtörőt s barátait egy cognacból, cukros vízből és keserű alkoholos kivonatból készült itallal boldogította meg. Ezt tojástartóban, vagyis coquetier-ban szolgálta fel. A nehezen érthető, nehezen ejthető francia szóból csakhamar amerikai lett, amikor Napoleon jó pénzért eladta a francia gyarmatot az amerikaiaknak. A coquetier mint coquetail élt tovább, amikor a francia tradíciók elhaltak...és a francia kakas még él az elvesztett földrészen! Tény, hogy az alkohol nem csak a szomorú (kortársat?) vigasztalja, hanem a nyelvet is gazdagítja... annak a ténynek, hogy az állam csökönyösen pénzt követel a whiskyt gyártó polgártól, és hogy az ép olyan csökönyösen követeli a jogot, hogy gabonából vagy kukoricából italt gyártson hozta magával azt az évszázados harcot, amely a szomjasokat arra kötelezte hogy tevékenységük nagy része éjjel, vagyis holdfénynél játszódjon le. "Moonshine" a hold fénye, röviden a házilag és hatósági közreműködés nélkül előállított whiskyt jelent. Amíg az államnak nem sikerül meggyőzni szomjas vagy bús polgárait, hogy az adófizetés javítja a whisky ízét, "moonshine" megtartja helyét az amerikai nyelv szótárában a szavak ama győztes többségében, amelyet nem az iskolában tanítanak. A pénzéhes állam és szomjas polgára végül is a szótárat gazdagítják. Az adóhivatalnak köszönheti a nyelv a "moonshine"-t; a demokrácia szóbeli ajándékai sokoldalúbbak: legalább három dicsekedhet százévesnél nagyobb életkorral: gerrymander (1812), huncumbe huncumb vagy buncumb (1819), filibuster (1853). Az amerikai történelem megértéséhez a három, a szótárok által kifelejtett fogalomra ma is szükség van... Elbridge Gerry Massachusetts állam kormányzója és az Egyesült Államok elnökhelyettese (alelnöke) alkotta az első fogalmat, igaz, hogy akarata ellenére. Ő csak egyet akart: úgy megvonni választókerületei határait, hogy pártjának mindig győzni kellett. Az, aki előre jól ismeri a választópolgárokat - ez lett a kormányzó korszakalkotó találmánya, már ki is képes rajzolni a győztes ábrát! Egyszer a biztosan győző ábra egy-két új vonallal máris átváltozott szalamanderré! Gerry + szalamander összefolytak "gerrymander"-ré, s rövid időn belül alig akadt hatalmon lévő párt amely nem biztosította volna buzgó "gerrymanderezéssel" a következő választási győzelmet. Sőt: a nyelvészeti győzelem is teljes lett! Bár az angolok mindig hidegen elzárkóztak a tengeren túli nyelvújítások ellen (elől), a szó és a fogalom az angolországi demokráciát is meghódították! Huncumbe megye Észak Carolina egy igen jelentéktelen része és a múlt század második évtizedében sem játszott nagy szerepet. De volt Washingtonban egy huncumbi képviselő. Erről állítja a történelem, hogy akkor is hosszú beszédeket mondott, amikor a világon semmi mondanivalója nem akadt. Csak a választóinak akarta bemutatni, hogy ő is ott volt a pénzükért. Hogy képviselőtársai szundikáltak, vagy egyszerűen kisétáltak, nem izgatta - sőt, amikor egyszer úgyszólván üresen látta a termet, beszédét megszakítva így szólt: Uraim, ami engem illet nyugodtan hazamehetnek. Én Bunkumnak beszélek! "Bunkumnak beszél" (=Buncumnak) azóta körülbelül annyit jelent, hogy "fecseg", "csak beszél, hogy tátsa a száját"... de ma is fontos, hogy a bunkumbi képviselő szorgalmasan beszéljen bunkumbnak! Ez a szó kissé lerövidítve "bunk-ot beszél" avagy hokumot beszél elérte minden parlamentek anyját, az angolt! Sőt, a "hokus-pokus"-al párosodva fellép "hokum" képében is! A "filibuster" röviddel a polgárháború előtt - 1853-ban vonult be a Senatusba és bár úgy látszik uralma lassanként véget ér, korán volna elparentálni. Nem mintha kár volna érte, a "filibuster" egyszerűen kalózuralmat jelent! A német "Freibeuter", a holland "vrijbuiter" szót a Karib tengeren és Mexikó spanyolja "filibustero"-nak ejtette. A Senatus kalózai akkor léptek fel, amikor a törvényes jogoktól kellett megfosztani az állampolgárok egy csoportját, rendszerint természetesen az örök áldozatokat: a négereket. Az eljárás egyszerű volt: a "kalózok", vagyis a déli államok szenátorai összefogtak, hogy agyonbeszélik a gyűlölt törvényjavaslatot, úgy hogy sor sem kerül szavazásra. Nem lehet szavazni, amíg egy szenátor szólni akar, és a szenátort nem lehet beszédében megszakítani, még akkor sem, ha egyéb szólnivaló híján a Bibliát olvassa elő. Idő kérdése az egész... néhány nap és éjszaka "túlkalózolása" után a jog és értelem emberei feladják a küzdelmet és a filibusterek győznek! A politika határait már régen túllépte a jóváhagyásnak az a szava, melynek helyesírása kétséges s eredete örök viták tárgya: O.k - Oka -oke-okey-okay... de néha oah-nak okey-doke-nek, okie doke-nak hangzik hogy csak a legmindennapibb alakokat említsük. Nincs az amerikai nyelvnek kifejezése, melynek ilyen kiterjedt irodalma volna! Ez már azért is érthető, mert a múlt század elején könnyen előfordult, hogy egy szót már évtizedekig használtak, mielőtt nyomtatásban megjelent, nem szólván arról, hogy az indiánok nyelvei felkeresték az örök vadászterületeket (vadászmezőket) anélkül, hogy az újságok vagy könyvek világa csak egy szavukat megőrizte volna! Wilson elnök szerint a Choktaw(u) törzs nyelvében "oké" azt jelentette, hogy "így van ez". Elrendelte, hogy a szó helyesen "okeh"-nek írandó s így használta okmányain. (Érdekes volna megállapítani, evvel a szóval hagyta-e jóvá az első világháború után született határokat) Az elnök sajnos elfelejtette megmondani, hol és hogyan találta meg a kihalt illinoisi indiántörzs egyedüli örökéletű szavát - és így más indiánok barátai a Sae törzsnek követelték a babért: ez a törzs a mai Iowa államban élt, s utolsó főnöke, a vén Keokuk a telepesek körében "Old Keokuk" röviden O.K. neve alatt vált ismerté. Mivel a fehérek barátja volt, O.K. annyit jelentett, hogy "rendben van". Amit nyomtatott betű bizonyít az annyi, hogy az 1840-es elnökválasztás alkalmából már használták az O.k-t...a kérdés csak az, hogy melyik párt. Harrison tábornok hívei (ma azt mondanánk, a "republikánus párt") Ohio államban feliratokban hirdették: The People is Oll Korrect - a népnek igaza van - ami helytelen helyesírással is igaz, sőt O.k-re rövidítve is meggyőzi a választókat. Ugyanakkor az ellenkandidátus, van Buren, aki végül is győzött, a New York közelében lévő Kinderkook faluból származott, és kortesei "Old Kinderkook" néven tisztelték. Van Buren választását "O.K. clubok" szorgalmazták! Eszerint az O.K. valahogy politikai harcok szülöttje volna és 1840-ben már megvolt. Mások szerint a híres szó - amely azonban nem olyan híres, hogy az angol nyelv szótára felvette volna - csak az amerikai polgárháborúban lett népszerű. Lincoln hadseregét az Orris -Kendall cég látta el kétszersülttel! Minden darab O.K. volt megjelölve - és így vezette az Észak hadait győzelemről-győzelemre. Ezután már senki sem kételkedett, hogy az ami O.K.-val van megjelölve, helybe is van hagyva! Nem csak a politikai események - a köznapok is bőven hozzájárulnak a szóképzéshez...már azért is, mert nincs aki megtiltaná. Nincs egy szerv, amely a helyes beszéd felett őrködne. Az angolok soha sem szerették ezt a francia találmányt, és az amerikainak soha sem volt oka, hogy az angol nyelvre vigyázzon. Ha egy új szóra nincs szükség, eltűnik az magától is... Századunk első éveiben milliószám érkeztek az első bevándorlók. Az olcsó munkaerő tette Amerikát gazdaggá és hatalmassá...hasznos volt a "greenhorn"; a "zöldszarvú", aki ha angolul nem is, de valami hasznosat tudott. Ha másra nem, de tányérmosásra mindig fel lehetett használni, vagyis "pearl diver", gyöngyhalász lett belőle! Az első világháború után a győztes Egyesült Államok már nem fektettek súlyt európai éhenkórászokra. Bezárták a kaput. Végül a tányérmosógép szükségtelenné tette a gyöngyhalászt is ... a "greenhorn" kihalt, mint egykor az indiánok, már a szónak sem akad gazdája. Úgy tűnik vége van a "hobók" idejének is! A hobo érezte magát az amerikai távolságok igazi urának. Ismerte a számtalan tehervonatot és bízott benne, hogy ott lesz számára hely! A hobók, mint a vándormadarak, ősszel a melegebb államok felé vonultak - egy napilap is elég volt "californiai takarónak", esetleg beálltak gyümölcsöt szüretelni a "wetbacks"-okkal, a "nedves hátú" mexicóiakkal - - akiknek a háta azért volt nedves, mert átúszták a határfolyót. Ma már vége a regényes időknek; nem kell felcsapni potyautasnak...elég a jószívű autós. A hobó helyére lépett a "hitch-hiker" - a vándor, aki felhajtott karjával, hüvelykujjával mutatja, hová igyekszik. Eltűntek a greenhornok, a hobók - de senki sem sajnálja, ha tűnnek a "gangsterek" is! Hírnévre és nyelvbeli szerepre akkor tettek szert, amikor egy jóakaratú, de naív törvényhozás a törvényt erősebbnek hitte a szesznél! Amerika "száraz" évtizede a csempésztársaságokat s ezeknek rablókból, gyilkosokból, válogatott szegénylegényekből álló különítményeit tette nagyhatalommá. A "gangster" végül is politikai nagyhatalommá lehetett s bizonyos városokat évekig uralt - s a szó az irodalomban, a moziban még akkor is szerepet játszott, amikor a gangsterek valóságos hatalma már régen letűnt. A zenészek, a tengerészek, az egyetemi hallgatók a fegyencek megalkotják saját nyelveiket; ezek rövidebb vagy hosszabb ideig élnek. Az írók szerepe feltűnően csekély, inkább a külföldinek, vagy az említett "greenhorn"-nak mutatják be, milyen is lehet az amerikai. Saját államuk - Missisippi, Luisiana - rendszerint jelentéktelen különlegességével inkább a dél(i) írói dicsekednek. Nagyon lassan a négerek is elkezdték írásban bemutatni a fehérnek, az "ofay"-nek (vagy mondjunk "fehér ellenséget"?) hogy beszélnek egymás közt. S bármilyen sok szó esik lányokról, asszonyokról, a színjátszás szépségeiről - ezek alig vesznek részt az amerikai szóképzésben - csak repülő-stewardesek, szépségápolónők, pincérnők állnak abban a hírnévben, hogy "slang"-et beszélnek! A születő és elvesző szavak egyre szélesebb folyamában leginkább az ételek nevei állnak ellent az idők múlásának. A forró virsli a század eleje óta őrzi nevét hogy "hot dog", forró kutya - talán azért, mert rosszmájú emberek azt állították, hogy kutyahúsból készül, ami azonban a kutyaimádó amerikaiakat nem buzdította főzelékdiétára. A szakácsművészet legnagyobb diadalát a metélthús-gombócok érték el, amelyek "Hamburger" néven egy örök szóval gazdagították Amerika szókincsét! Amikor a new-yorkiak a forró nyári napokat a tengerparton kezdték tölteni, egy vállalkozó szellemű, Hamburger nevű úr, hatalmas bódét emelt a forró és nem tápláló homokon. Forró metélthús-gombócokat árult, anélkül, hogy kifejtette volna milyen állat húsából, mely testrészéről volt szó...megelégedett avval, hogy vendégeinek nevét közölte. "Hamburger" állt már a bódé tetején is. A vendégek ezt úgy fogták fel, hogy ez az addig ismeretlen étel neve. A vendégek jóllaktak, Mister Hamburger - vagy nem is volt még mister, csak greenhorn? - meggazdagodott. Mindenki meg volt elégedve. A "hamburger" meghódította Amerikát! Ameddig hamburger van a polgár asztalán vasárnap, szent a béke és jó az államforma. A hamburger ezüstkanál nélkül is jó. Hamburger lett az a híres ember, akinek élete és véleményei örökre elvesztek, de neve örökre él!

[Lénárd-index]